Når vi bliver født, får vi alle et navn.
Et løfte om, hvem vi er, og alt det, vi kan blive.
Jeg hedder Emma. Jeg blev født med et formål.
Jeg hedder Hannah. Jeg blev født uden noget formål.
Min mors eneste forventning var, at jeg skulle overleve.
- At leve. - At lære.
Min mor forventede, at jeg skulle overgå hende.
Observation, hypotese, konklusion.
Så jeg kunne hjælpe hende med at opfylde hendes løfte.
Jeg voksede op i naturen, under stjernerne og horisonterne.
Skønheden ved en død verden.
Jeg voksede op bag et vindue og kiggede ud på de levendes verden.
Opdraget af ældre og lærere i stedet for en mor.
Af et fantastisk søsterskab, der lærte mig alt.
Styrke frem for medfølelse.
De lærte mig naturvidenskab, så jeg en dag kunne knække tiden.
Vi hædrer tiden med tålmodighed.
Da jeg var gammel nok, infiltrerede jeg andres liv. Store tænkere.
Min mor ... Trods hendes genialitet forgiftede hendes forskning alt.
Hun byggede en maskine til at ødelægge den naturlige verden.
Mit mål var at færdiggøre Titan, så hun kunne få sin røde skov.
Så hun kan stoppe en gal kvinde, hun kalder for Vidnet.
Nu, hvor jeg er færdiguddannet, er enden nær.
Er du klar til at gøre dig fortjent til din plads og færdiggøre Titan?
Ja.
- Iværksæt splintringsproceduren. - Uanset hvor meget vi kæmper ...
... kan Vidnet ikke stoppes.
Jeg er klar til at færdiggøre Titan.
Mor har inviteret mig hjem.
Min mor har sendt mig væk. Jeg er ikke klar.
- Jeg er klar til et liv i vished. - Til et liv i tvivl.
Til det, jeg var skabt til. At være en datter.
- At være en datter. - At være en datter.
For mor.
- Katarina. - Olivia. Du ser godt ud.
Jeg har set det før. Neurologiske skader som følge af tidsstråling.
- Du er døende. - Og du har altid været Vidnet.
I sidste ende vil det tage livet af os begge.
Er det sådan, du gør det? Sådan du ser?
Kobler du bevidstheden til tidsstrømmen? Så må du være desperat.
For intet kan måle sig med den ægte vare.
Du ved vel, at primærer og seere har bygget et våben, der kan knuse dig?
- De kalder dig en dæmon. - Hvor er det?
Hvornår er det?
Og du kalder dig for Vidnet.
Det var en fejl at få mig hertil.
Du tog en, der ikke kan tages mere fra.
Jeg kan måske ikke tage mere fra din krop.
Men herfra, Katarina ...
... kan jeg tage det hele.
- Det er en vanvittig plan. - Det er nødvendigt.
Elliot gav os Titans signatur. Vi tager dertil og henter Jones.
Titan er enorm! Hvem ved, hvor hun holdes indespærret?
- Så præcis bliver maskinen ikke. - Så reparer splintringsdragten.
Jeg arbejder på højtryk. Athans dragt blev sønderskudt.
Det er et dødvande. Vi kan ikke rejse til 1491 uden noget pejlemærke.
Uden et anker at holde fast i.
- Hvad skal vi så gøre? - Stole på hende.
Vi stoler på Jones.
- Hvad er der? - Det var her, de holdt mig fanget.
Den bagerste del er varmere. Tænk på noget, du hader. Det hjælper.
Hvis jeg skal dø, mr. Deacon, vil jeg tænke på noget, jeg elsker.
Hvor længe skal jeg være væk?
Længe nok til at forstå og opleve det, der udgør et liv.
- Bed mig ikke om det her. Ikke nu. - Hannah ...
Denne kuvert indeholder ingen direktiver.
Det er en frivillig mission. Den må kun åbnes på denne dato -
- og først når du forstår, hvad jeg har bedt dig om at kæmpe for.
Jeg kan ikke forlade dig sådan her.
Kom nu, Hannah. Du er nødt til det.
- Er Titan færdiggjort? - Næsten.
Tårnene skulle transportere, ikke transponere.
Beregningerne tager tid. Vi kan snart udføre en test.
- Hvad synes du om fremtiden? - Nætterne er mørkere end forventet.
- Mere stille. - Uden distraktioner.
Måske var din kasse for stor.
Nej, slet ikke. Jeg var glad for den.
- Du skal tænke, ikke føle. - Naturligvis.
Gør det færdigt.
Jeg håber, at du har hvilet dig. Du får brug for din styrke.
Jeg har fundet nye måder at rejse på og se ud over tidens kant.
Længere og mere kraftfuldt end primærer.
Jeg har været vidne, men ikke til alt.
Resten tager jeg fra dit sind.
Nå ... Hvor er våbnet?
Ret imponerende. Dit sind er en labyrint, men jeg finder vej.
Det skal du ikke være så sikker på.
- Hvad laver du her? - Er det ikke indlysende?
Har dr. Adler repareret dragten? Hvordan?
- Spørg ham selv, når vi kommer hjem. - Det var dumt af dig at komme.
At sætte livet på spil for en døende kvinde.
Troede du, at vi ville efterlade dig? Du behøver ikke at falde på sværdet.
Vi kan ikke efterlade Deacon. Hans indsats har været afgørende.
Vi har ikke tid. Deacon er helt igennem ukuelig.
Han kan passe på sig selv. Foreløbig.
- Er du okay? - De sædvanlige symptomer.
Rysten på hænderne og sløret syn.
Men nu også en del mærkelige forstyrrelser i ...
... tiden.
De neurologiske symptomer forværres. Hvad oplevede du på Titan?
Hun prøvede at trænge ind i mit hoved og gjorde, hvad hun gjorde mod dig.
Hun lod mig se ting og fik mig til at ødelægge maskinen. Sam ...
- Har du fortalt dem om missionen? - Og klokken?
Nej, I hentede mig, inden jeg nåede det.
Op ad trappen, ring med klokken.
Vi har klokken og må finde trappen.
Det var lettere, hvis vi vidste, hvilket våben primærerne har bygget.
Den her historie er frustrerende uklar.
"Der var engang en slange, der altid bevægede sig fremad, aldrig tilbage."
"Indtil den en dag stødte på en dæmon."
"Dæmonen gjorde slangen gal og fik den til at spise sin egen hale."
"Slangen var blind, men seerne kunne se slangens sande vej."
"Så de skabte et våben for at tilintetgøre dæmonen."
- Hvorfor er det en dæmon? - Passende navn for vores modstander.
Olivia er blevet til noget andet. Nogen meget mindre end et menneske.
Mor?
Hannah? Hvad ...? Jeg sendte dig jo væk.
Jeg kom tilbage for at hjælpe dig med at finde våbnet.
Er det ikke det, døtre skal? Hjælpe deres mødre?
"De gemte våbnet i slangens bo -
- hvor den ventede på, at galskaben skulle gå over."
"Men det gjorde den aldrig."
"Seerne opdagede, at den eneste, der kunne bruge våbnet, var dæmonen."
"Så slangen var dømt til at krybe rundt i galskab, for evigt."
Godt forsøgt.
Hvor skal du hen?
Hvis du kan komme ind i mit hoved, kan jeg vel også komme ind i dit.
Det må være ubehageligt at miste kontrollen over et så genialt sind.
Hvis mit sind og liv var prisen for dit ...
... så betalte jeg den gerne.
Din krop er måske for svag, og dit sind er måske for stærkt -
- men hvad ville du ikke tilstå for at beskytte Hannahs sind og krop?
Din datter har altid været dit svageste punkt.
Mor, der er gået et år, siden jeg rejste for at bo i din verden.
Din fortid.
Her har de alt, men virker alligevel blinde.
Musik, film, kunst og hinanden.
En verden fuld af tomme mennesker.
Dette sted og denne tid virker -
- for livløs og steril. Slet ikke, som jeg havde forestillet mig.
Korridorerne hjemsøges af sjæle med alt for mange følelser.
Distraherede af deres ejendele.
Besatte af deres besiddelser.
- De fortaber sig i billedsprog. - I minderne.
De overser den nutid, der foregår omkring dem.
Indespærret i en fortid, de håber på at genvinde.
- Men alligevel hører jeg hjemme her. - Jeg hører hjemme her.
- Jeg blev født af det. - Jeg blev født til det.
- Jeg blev skabt til at hele det ... - ... selv om jeg ikke kan se det.
For mor.
Du er vist langt væk.
For smuk til en øl og for vild til en cocktail, så ... her.
- Din første whisky? - Jeg prøver meget nyt for tiden.
Det er første gang, du taler, så det er et fremskridt.
Du er ikke nogen landsbypige, men storbylivet er ikke noget for dig.
Du har for meget liv i øjnene. Som om du har set en del.
Måske været soldat? I militæret? Været væk og kan ikke finde tilbage?
Ja, noget i den retning.
- Jeg hedder Bryan. - Hannah.
Hvis primærerne har skabt et våben til jeres fjender, er det farligt.
Det skal ikke findes, men tilintetgøres.
Uden Titan har I ingen våben at forsvare jer med.
- Mor. Det er ikke færdigt. - Jeg vil se det. Nu.
Det midterste spir skal aktiveres samtidig -
- og trække tidsstråling over sig, hvor den i teorien burde lægge sig.
Et paradoks skabt af tiden selv.
Vi må være tålmodige, mor.
"Mor"? Jeg har ingen datter!
Kun en del af mig selv, der kan være der, hvor jeg ikke er.
Du blev skabt til at nå højt, ikke til at falde ned fra højderne.
Færdiggør Titan.
Hent Jones.
- Hej. - Har du nogen planer i aften?
Der var noget, jeg skulle gøre. Som jeg skal gøre.
Noget, som jeg troede, jeg ville have overstået, men nu ...
Jeg tænkte, at vi to kunne finde på noget.
Mener du ...?
- Jeg ved ikke rigtigt. - Okay, en afvisning. Fint nok.
Nej, det vil jeg meget gerne.
Hannah!
Vi ved, at det her ikke er virkeligt, men det kan stadig være sandt.
- Kom nu, mor ... - Olivia.
- Hvad du end mener at kunne opnå ... - Du splintrede mig igen og igen.
Skilte mig ad og samlede mig igen. Din datter stoppede dig dengang.
Hvem skal stoppe mig nu?
Olivia! Nej!
Herregud ...
- Hannah! - Katarina ...
Hannah! Min elskede ...
Hannah!
Min skat, min datter ...
Tilgiv mig.
Du kan stoppe det her.
Bare sig, hvor primærerne har bygget våbnet.
England. Hertfordshire.
I 1491. Vær søde at holde op.
Bare hold op.
Gør Titan klar til en tidsrejse til 1491.
Og find Emma.
- Hvad gjorde hun ved dig? - Det, jeg trængte til.
- Titan rejser. - Det virkede.
- Hvad sker der? - Titan rejser.
Til England ... 1491.
- Hun klarede det. - Jones.
Med Elliot Jones' data kan Titans signatur være vores anker.
Med Katarinas telemetri som pejlemærke kan vi sende jer til 1491.
Er du klar til middelalderen?
Vi rejser til 1491 og finder Jennifers primærer.
Hvad med Jones?
Vi skal først finde våbnet. Hvornår kan du programmere turen, Adler?
Problemet er ikke mig. Jones' anker burde fungere som et fyr i tågen.
- Men vi skyder stadig ind i stormen. - Så sigt omhyggeligt.
Det kræver en enorm processor. Det har Titan, men vi har ikke.
Vi kan ramme flere år og kilometer forbi, hvis I kommer gennem tågen.
Ingen rejser, inden vi ved, hvad der venter.
- Tag dig sammen, Julian! - Pas hellere på, knægt!
Så det er "hurtigt og billigt" og "tag to".
- Men "levende, til tiden og sammen"? - Værre.
- Jeres anker holder måske ikke. - Strandet i middelalderen?
Der er ingen garanti for, at I nogensinde kommer hjem igen.
Vi har tidligere troet, at en mission ville blive den sidste.
Det her er ikke anderledes.
Jo. Vi nærmer os slutningen.
Jeg er stadig bange for at miste dig.
For at miste os.
Men hvis vi gør det, så gør vi det sammen.
Forsøger at logge på.
I burde enten bede en bøn eller lære mere om rideturneringer.
Mr. Cole, værsgo.
Nej, vent!
Hvis du er ... den udvalgte -
- kan du ikke være den første.
Adler har ret. Vi er blinde i tågen.
Men jeg har altid været din seer. Lige fra starten.
Det er min rolle. Jeg må sørge for, at du ender, hvor du skal være.
Så denne gang følger du mig.
Vi er lige bag dig.
Op ad trappen ...
Iværksætter splintringsproceduren.
Kom nu ...
Adler?
Adler? Adler!
- Lykkedes det? - Det ved jeg ikke med sikkerhed.
Der er ingen tegn på hendes ankomst.
Alarm! Ovenpå.
- Er det banditter? - Ikke helt.
Lige som jeg troede, at jeg var ude, trak de mig ind igen.
I virker alle overraskede over, at det er 2043.
Men dit yngre jeg ...
Jeg nåede til middelalderen, og det var ingen forlystelsespark -
- med ridderlighed, sviren og rivalisering.
- Hvad sker der? - Grønt til rødt. Alting ændrer sig.
- Cirklen er ikke længere perfekt. - Finder vi våbnet?
Som jeg altid har sagt: "Den rette slutning er den, man selv vælger."
- Men du har oplevet det. - Det er et bevægeligt mål.
Men I er tæt på. Enden er nær, men I skal af sted med det samme.
Jeg er i stor knibe der.
Og 3PO, gør mig en tjeneste. Reparer den skide splintringsdragt.
Ellers er vi alle stendøde.
Jeg har mistet hende en gang før. Nu har jeg mistet hende for evigt.
Hannah skal nok klare sig, hvor hun end er. Det var ikke virkeligt.
Frygten for at miste og mindet om tabet -
- gør ikke mindre ondt end øjeblikket i sig selv.
Hvorfor afslørede du det ikke noget før?
Olivia skulle føle, at hun fortjente det.
Hun lærte mig det samme.
Men forskellen er, at jeg lærer af fortiden.
Hun flygter fra den.
Har du det godt?
Mr. Deacon?
Med eller uden våben -
- kommer den dag, hvor I må indtage stedet med magt.
Indtil den dag kommer, må ingen af os opgive.
Tag hjem, hvor du hører til, mr. Deacon.
Find de andre, og få en ende på det her.
Hannah er heldig.
Af alle mødre i verden fik hun den bedste.
Hyg dig med Bryan i aften. Jeg vil høre alle detaljerne.
Han kunne ikke engang skænke vand. Jeg kunne ikke lade dig drikke det.
Hvad er idéen i at gå ud med en smuk pige -
- når man er nødt til at tage hjem for at få en hæderlig drink?
- Undskyld, det er en privat fest. - Døren er åben.
- Der kan stadig være lukket. - Jeg har penge. Skænk os en drink.
Tving mig nu ikke til at ringe til politiet.
Hannah!
Der var engang en slange, der kun bevægede sig i én retning.
Indtil den en dag stødte på en dæmon.
Kære Hannah. Jeg håber, at du har nået at leve et liv -
- og kan se, hvad vi kæmper for. Det gode under alt det komplekse.
Hvis du vælger at lægge våbnene for at elske eller leve -
- så bebrejder jeg dig ikke. Men hvis du stadig har kampgejst -
- er der en sidste brik, som kun du kan finde.
Hun hedder Marion Woods.
Historien blev skrevet af en kvinde ved navn Marion.
Hun var min mor.
Jeg har fundet hende.
Et tidspunkt og et sted.
Jeg ved, hvor hun vil være. Og én ting skal du vide.
Hun kan være vores redning og løsningen på alt.
Eller vores undergang.
Kære Hannah. Det her er det farligste, jeg har bedt dig om.
Find hende. Hør hendes historie. Lær, hvad du kan.
Og vend hjem.
- Sikke en flot kjole. - Kan du lide den?
Ja, du ser fantastisk ud. Jeg hedder John.
Jeg hedder Marion.
Der var engang en slange, der kun bevægede sig i én retning.
Min mor er måske en dæmon.
Men det er jeg ikke. Jeg kan træffe mine egne valg.
Vælge mit eget formål, mit eget liv og mit eget navn.
Hej, jeg hedder Madison. Bare kald mig Maddie.
Jeg hedder Marcy McKenzie. Hyggeligt at møde dig.
Hej, jeg hedder Marion Woods.
Jeg vender tilbage til min verden og finder min egen vej.
Jeg vil fortælle min egen historie.
Hun aktiverede en af vores maskiner og rejste tilbage til 2009.
Hendes arbejde er udført. Titan er næsten færdiggjort.
- Jeg tager aldrig tilbage til Titan! - Jeg vil bare tale med dig.
Find Emma, og afslut hendes cyklus.
- Du er ramt. - Nej, men mit anker ...
Fandens! Vi må af sted.
- Enden er nær. - Hurtigere end forventet.
Det her er to af mine bedste. Find dine venner.
Men denne gang skal du føre mig til dem.
Jeg tror, at jeg forstår dig nu.
Det handler ikke om magt, kontrol eller om at genopleve fortiden.
Du sætter ikke pris på den slags.
Du er bange for enden. At være i mørket, i den kasse for evigt.
Den kasse, vi alle ender i en dag.
En skræmt lille pige uden flere frembringelser at tale med.
Selv da du løj, fortalte du sandheden.
Det gjorde du også.
Deacon. Vi må ikke gå fra ham igen. Hans indsats har været afgørende.
Vi har ikke tid.
Mr. Deacon er helt igennem ukuelig. Han kan passe på sig selv.
Tak, fordi du bekræftede, at han er alt for svag til at forråde jer.
Jeg skulle bare bruge en blodhund. Når han finder dem, dræber jeg ham.
Og alle dem, du elsker.
Jeg vil skade dem og knække dem.
Lade dem vride og vende sig, inden de forbløder.
Og intet våben kan stoppe mig.
Jeg gør det, fordi jeg har set det, Katarina.
Jeg ved det.
For jeg er Vidnet.
Tekster: Lasse Petersen www.sdimedia.com